Varșovia, 1939
- Domnul Szpilman? - Bună ziua.
Am venit special ca să vă întâlnesc, îmi place cum cântați.
Cine sunteți?
Numele meu este Dorota, sunt sora lui Jurek.
- Sângerezi. - Nu e nimic...
Haide Dorota, o să mai vorbiți și altă dată.
- Nu e cel mai potrivit moment pentru asta. - Jurek, de ce ai ascuns-o până acum?
Nu știu ce să iau.
Mereu iei prea multe!
Câte valize o să iei?
Îmi iau și rochia roșie.
Dar ce crezi, ar trebui... să iau portretul unchiului Szymon?
Ia-l, nu-l lua, fă ce vrei. Nu vezi că sunt foarte îngrijorată,
O să vină el acasă. N-o să pățească nimic.
Ne-ar trebui o valiză doar pentru pantofi...
Wladek!
- Mama, a venit Wladek. - Slavă Domnului, Wladek!
- Ești rănit? - Nu, nu. E o tăietură mică, nu-i nimic.
- Am fost atât de îngrijorată. - Le-am spus să nu-și facă griji...
aveai actele la tine. Dacă te-ar fi lovit o bombă ar fi știut unde să te ducă.
Henryk, Henryk... nu mai spune astfel de lucruri.
- Nu găsesc nimic. - Ferească Dumnezeu!
- Tată, tată a venit Wladek! - Ce ți-am spus eu?
- Ce faceți? - Mi-a văzut cineva pălăria cu boruri mari?
Ne-au bombardat. Nu mai suntem în emisie.
- Varșovia nu este singurul post de radio. - Apucă-te de împachetat, dragule.
Ia-ți lucrurile.
- Unde mergem? - În afara Varșoviei...
- În afara Varșoviei? Unde? - N-ai aflat?
- Ce să aud? - N-ai citit ziarul?
- Unde este ziarul? - L-am folosit la împachetat.
L-a folosit la împachetat.
- Guvernul s-a mutat la Lubljania. - Toți bărbații capabili să lupte...
trebuie să treacă râul și să stabilească o nouă linie defensivă, asta scrie.
N-a mai rămas aproape nimeni aici, doar femeile, bărbații au plecat.
Si ce crezi că înseamnă stabilirea unei noi linii defensive?
Că vă veți plimba cu valizele?
Împachetează, Wladek, n-avem timp de discuții.
Nu merg nicăieri.
Bine! Nici eu nu mai merg nicăieri.
Nu fiți stupizi. Trebuie să rămânem împreună.
Nu, nu uite ce, dacă e să mor prefer să mor la mine acasă.
Ferească Dumnezeu!
Tăceți! Am prins ceva. Ascultați.
Vă rugăm așteptați un anunț important. Știrile de la BBC din Londra anunță...
"Întrucât guvernul englez nu a primit nici un răspuns la ultimatumul adresat..."
"guvernului german..."
"a declarat război Germaniei naziste."
Asta e minunat.
"Se așteaptă ca..."
"în următoarele ore..."
"și Franța să dea o declarație asemănătoare..."
"Polonia nu mai este singură."
Minunat, minunat...
Mamă, a fost o masă minunată.
Da, chiar așa a fost.
Când sărbătorim ceva, trebuie să facem un efort.
Un toast pentru Marea Britanie și Franța. V-am spus eu. Nu v-am spus eu?
Totul va fi bine.
Cinci mii trei.
- Asta e tot? - Da... cinci mii trei zloți.
Asta e tot ce mai avem.
Avem cu trei mii trei zloți mai mult. Uite, "Restricții Privind Lichiditățile"
"Evreilor le va fi permis să păstreze maximum 2.000 de zloți în case."
- Și ce trebuie să facem cu restul? - Îi vom depune într-o bancă.
Într-un cont restricționat.
Într-o bancă?
Cine e atât de prost să-și depună banii o bancă germană?
Am putea ascunde banii. Uite, aici, putem ascunde sub ghiveciul de flori.
Nu, nu. Vă spun eu ce facem, vom folosi metode și verificate.
Mai ții minte ce am făcut în ultimul război?
Am făcut o gaură piciorul de la masă... și am pus banii acolo.
Si ce vom face dacă ne vor confisca masa?
- Cum adică să ne confiște masa? - Nemții umblă prin casele evreilor...
Si confiscă tot ce vor: Mobilă, bijuterii... orice.
Chiar așa fac?
Idiotule! La ce le trebuie o masă ca asta?
- Ce Dumnezeului faci? - Nu, ascultați, aici e cel mai bun loc,
nimănui n-o să-i treacă prin minte să se uite sub ghiveciul ăsta.
Nu, nu, ascultați-mă. M-am gândit.
Da? Asta e ceva nou.
- Știți ce facem. Folosim psihologia. - Ce să folosim?
Lăsăm ceasul și banii pe masă... și îi acoperim așa... la vedere.
Ești prost?
Nemții vor scotoci în alte părți... îți garantez că nu vor observa.
E cea mai mare tâmpenie. Bineînțeles că vor observa.
Uită-te aici! Idiotule.
Și tu mă faci pe mine prost?
Nu, e foarte bine, pentru că ăsta e ultimul loc.
- Asta o să dureze ore. - Păi, nu ne grăbim. O să-i recuperăm.
- N-o să dureze ore. - Cum o să-i scoți de acolo?
Totdeauna te opui...
Nu știu, o să folosim clești. De ce te opui la toate?
Cu cleștii, o să-i scoatem pe fiecare în parte.
Nimeni nu mă ascultă. Aici e cel mai bine...
- Liniște vă rog! Ordine, ordine vă rog! - Ea e avocat, îi place ordinea.
Ascultați. Ceasul o să-l punem în ghiveci, iar banii o să-i îndesăm în vioară.
Voi mai putea cânta la ea, oare?
O să afli.
Jurek? Sunt Wladek Szpilman.
- Wladek? - Da.
Ce mai faci?
Bine, mulțumesc bine. Dar tu?
Bine. Suntem bine pentru situația de acum. Dar pot ghici de ce m-ai sunat.
Nu vor redeschide postul de radio. Nu putem face nimic. N-o vor face.
Da, știu asta, dar Jurek...
Nici măcar muzică, nimic, nici un post de radio pentru polonezi.
Știu. Jurek?
Dar sigur vei găsi de lucru, un pianist ca tine Wladek!
Păi, poate că da, poate că nu. Ascultă, să nu te superi,
dar eu nu am sunat ca să discutăm viitoarea mea carieră.
L-am bătut la cap pe Jurek săptămâni în șir, și în final a cedat spunând:
"Bine, vino cu mine mâine".
Și așa am venit... și au bombardat postul de radio.
Oricum a fost o întâlnire minunată.
- Chiar așa? - Da. A fost...
A fost de neuitat.
Întotdeauna mi-a plăcut cum cântați, dle Szpilman.
- Spune-mi Wladek, te rog. - Nimeni nu cântă Chopin ca dvs.
- Sper să fie un compliment asta. - Bineînțeles! Vorbesc serios!
Cine știe? Încercam să glumesc. Mergem la cafeneaua Paradiso?
Mi-ar face plăcere.
- Și tu, tu cu ce te ocupi? - Am terminat Conservatorul.
- Ești și tu în domeniul muzicii. - Da.
Încă în devenire...
- La ce, scuze... instrument? - Violoncel.
Îmi place să văd o femeie cântând la violoncel. Am ajuns.
INTERZIS EVREILOR
Este jignitor. Cum îndrăznesc?
Știi cum sunt oamenii, vor să fie mai naziști decât Hitler.
Intru să fac o plângere.
Nu. N-o face. Mai bine nu faci asta. Crede-mă.
Este atât de umilitor! Ca o persoană ca tine...
Să căutăm alt local.
- Am putea face o plimbare prin parc. - Nu, nu putem.
Există un decret oficial. Evreii nu au voie în parc.
Dumnezeule, glumești?
Nu glumesc. Este adevărat.
Putem sta aici pe bănci, dar nu pe cele publice,
ăsta e un alt decret oficial.
Este absurd! Îți spun eu ce putem face...
Stăm aici și să vorbim. Cred că asta putem, nu crezi?
Deci cânți la violoncel, Dorota?
Foarte frumos. Și care este compozitorul tău preferat?
Chopin? Chiar?
Va trebui să înveți să-i cânți sonata pentru violoncel, nu-i așa?
"Dar tu, Wladek?"
Poate aș putea să te acompaniez, tu la violoncel, iar eu la pian.
Domnule Szpilman, sunteți cu adevărat minunat.
Spune-mi Wladek, te rog.
"Embleme pentru evreii din districtul Varșovia..."
"Prin acest decret ordon tuturor evreilor din districtul Varșovia...
"să poarte embleme la vedere când sunt pe stradă."
"Acest decret va intra în vigoare începând cu 1 decembrie 1939..."
"și se adresează tuturor evreilor de peste 12 ani."
"Emblema va fi purtată pe mâneca dreaptă și va reprezenta steaua lui David"
"țesută cu albastru pe fond alb. Emblema trebuie să fie îndeajuns de mare..."
"astfel încât steaua să măsoare 8 cm pe fiecare latură..."
"Lățimea segmentelor stelei va fi de 1 cm."
"Evreii care nu respectă acest decret..."
"vor fi aspru pedepsiți."
"Guvernatorul Districtului Varșovia. Doctor Fischer."
- Nu o s-o port. - Nimeni nu o s-o poarte.
N-o să fiu însemnată.
Dă-mi să văd.
Scrie că trebuie să ne facem noi aceste embleme.
- De unde o să le luăm? - Nu o să le luăm.
N-o să le purtăm.
De ce nu te-ai aplecat în fața mea?
Mă scuzați.
Nu ai voie să mergi pe trotuar.
Mergi pe carosabil.
Ai văzut asta?
Ce? Ce? Lucrez.
Ce este asta?
- Aici o să ne mute. - Cum adică o să ne mute?
"Din ordinul Guvernatorului Districtului Varșovia, Dr. Fischer..."
"privind locuințele evreilor din districtul Varșovia:"
"Se va crea un nou district în care toți evreii care trăiesc în Varșovia..."
"sau cei care se vor muta în Varșovia vor fi obligați să se mute."
Uită-te aici.
"Evreii ce trăiesc în afara zonei stabilite,"
"vor trebui să se mute în districtul evreiesc..."
"până la 31 Octombrie 1940."
Nu o să ne poată muta pe toți.
E prea mic, suntem patru sute de mii în Varșovia!
Nu. Suntem trei sute șaizeci de mii, așa că va fi mai ușor.
Și ce să fac? Dacă tu ești deștept, spune-mi tu ce să cumpăr.
Mamă?
Mamă, ce sunt ăștia?
Douăzeci de zloți. Este tot ce mai avem.
Ce pot să cumpăr cu douăzeci de zloți?
M-am săturat să gătesc toată ziua numai cartofi...
Ăsta este prețul pe care-l ofer. Sfatul meu este să acceptați.
- N-o să primiți mai mult de la nimeni. - Dar este un Beckstein, domnule Lipa.
Două mii.
Sfatul meu este să acceptați.
Ce o să faceți când o să vă fie foame? O să mâncați pianul?
Ieși afară, ticălosule. Afară!
Ce ai pățit? Henryk, lasă-l în pace, oprește-te!
N-ați mâncat azi, de ce suferiți? Sunteți nebuni!
Vă fac un favor. Două mii și plătesc și pentru mutatul lui.
Nici măcar nu vă taxez pentru mutat.
N-ați mâncat azi, sunteți nebuni.
Ia-l.
31 Octombrie 1940
Dorota! Bună.
Nu vroiam să vin, nu vroiam să văd toate astea, dar nu m-am putut abține.
Cum te mai descurci?
- Bine. - Bravo.
Sincer, nu prea bine.
L-au arestat pe vărul meu.
Jurek spune că o să-i dea drumul.
Este rușinos ce se întâmplă.
- N-or să-l țină mult. Nu-ți fă griji. - Asta am și spus.
Este atât de absurd... mult prea absurd.
Eu... ar trebui să plec... atunci... o să ne vedem curând...
La revedere.
Sincer să fiu...
mă așteptam să fie mai rău...
Cum vom dormi?
Eu o să dorm în bucătărie cu fetele...
Tu, Henryk și tata aici.
Uitați! Veniți să vedeți!
Plecați de aici. Plecați.
Tată, tată.
Tată.
- Ai vândut ceva? - Doar una.
"Idiotul" de Dostoievsky, cu 3 zloți.
- E mai bine decât ieri. - Trei amărâți de zloți.
Când sunt aici oameni care fac milioane.
- Știu. - Nu știi. Crede-mă.
Mituiesc gărzile... acestea închid ochii.
Și primesc transporturi cu băutură, tutun...
produse cosmetice franțuzești.
Iar de săracii care mor peste tot nu-i pasă nimănui.
Scuzați-mă... L-ați văzut pe soțul meu?
Isaac Szerman. Un bărbat înalt și chipeș.
- Îmi pare rău, nu l-am văzut. - Are barba gri. Nu?
- Nu? - Mă tem că nu.
Mă scuzați.
Nu știu...
Mă scuzați... Noapte bună.
Somn ușor. Dar dacă îl vedeți, să-mi scrieți, da?
Lzaac Szerman.
De ce trebuie să fie un tren...
care trece prin zona noastră? De ce nu poate să ocolească?
Nu-ți face griji. O să construiască o pasarelă. Nu ai auzit?
O pasarelă, o pasarelă, un nimic.
Germanii pretind că sunt inteligenți.
Știi ce cred? Cred că sunt chiar proști. Am o familie de hrănit...
iar eu pierd jumătate din timp așteptând aici să ne dea voie să trecem
Ce cred, că am venit aici să ascult muzică?
Dansați.
Dansează!
Haide, dansează.
Haide, haide. Dansează.
Tu și tu, dansați și voi.
Eliberați strada pentru ca evreii să danseze.
Bine. Au sosit.
Vă așteaptă Itzak Heller.
- Despre ce este vorba? - Stai jos, bea niște ceai.
O să pun eu masa, când se întorc și fetele.
Deci ce cauți aici?
A adus prăjituri.
Tatăl său a intrat din nou în afacerile cu bijuterii.
Se descurcă bine, nu?
Incredibil, bijuterii.
- Facem recrutări. - Cine face recrutări?
Nu face pe deșteptul cu mine Henryk, am venit aici ca prieten.
Vor aduce evrei din toată țara...
curând vor fi jumătate de milion aici în ghetou.
Avem nevoie de mai multă poliție evreiască.
Ah... mai multă poliție evreiască?
Adică vrei să bat și mai mulți evrei, pentru a căpăta spiritul Gestapo-ului.
Cineva trebuie să o facă, Henryk.
Dar de ce eu? Credeam că recrutezi doar băieți cu tați bogați.
Uită-te la taică-meu. Adică, uită-te la noi.
Da, mă uit la tine și de-asta sunt aici. Toată familia ta poate avea o viață mai bună.
Vrei să te lupți pentru supraviețuire vânzând cărți pe stradă?
Da, te rog.
Vă fac un favor.
Dar tu, Wladek? Ești un mare pianist,
iar noi avem o formație de Jazz excelentă în poliție.
Te vom primi cu brațele deschise... vino alături de noi.
- Nu ai nimic de lucru. - Mulțumesc, dar am ce lucra.
Da...
Îmi pare rău Wladek, dar vrea să te oprești.
Cine vrea să mă opresc?
Întotdeauna zic: "Privește și la partea bună".
Ești într-un un ghetou mic alături de profesori și alți intelectuali...
te descurci mai bine decât noi.
Aici ghetoul mare e o hazna.
- Jehuda, dă-mi ceva de făcut. - Ești un artist, Wladek.
- Aduci bucurie oamenilor. Faci destul. - Vreau să ajut, vreau să fac ceva...
Ești prea cunoscut, Wladek. Și mai știi ce?
Voi muzicienii, nu sunteți conspiratori buni.
Sunteți, prea muzicali.
Cine e acolo?
Symke! Majorek.
Circulă zvonuri. Orașul va fi curățat de cei nedoriți.
Nimeni nu a observat...
Bună, Symke, Wladek, Doamna Zyskind.
Jehuda. Lucrați din greu?
Majorek, acesta este cel mai mare pianist din toată Polonia...
poate chiar din lume, Wladyslaw Szpilman.
I-l prezint pe Majorek.
- Încântat? - Te știu după nume.
- Nu te-am auzit cântând niciodată. - Majorek a fost în armată.
Un om minunat. Mă deranjează un singur lucru la el...
că nu este socialist.
Ar fi mai bine să pleci acum, Wladek. E aproape ora stingerii.
Știi cât de mare este tirajul ziarului nostru? Cinci sute de exemplare.
Știi câte persoane citesc un exemplar? 20. Asta ă înseamnă 10.000 de cititori.
Astea vor porni revolta. Majorek le ascunde în chiloți
Și le răspândește prin toalete.
- Toalete? - Atât de multe cât pot găsi.
Germanii nu folosesc niciodată toaletele evreilor...
decât dacă sunt dezinfectate.
Vă rog, o bucată de pâine, vă rog, d-le, un zlot.
Oprește-te. Oprește-te.
Încetează.
Haide, haide.
Vino, băiete.
Stai în picioare.
Măcar seara asta vă rog nu vreau să aud pe nimeni vorbind de lucruri rele.
- Să ne bucurăm de aceasta cină. - Bine, vreți să vă zic ceva amuzant?
- Îl știți pe Dr. Raszeja? - Chirurgul.
Da, chirurgul. Pentru un anumit motiv, nu mă întrebați care...
nemții i-au permis să opereze în ghetou.
Un evreu? I-au permis unui polonez ca să opereze un evreu?
L-au lăsat să treacă. Asta e tot ce știu. În fine...
Anesteziază pacientul și începe operația...
tocmai face prima incizie când, cei de la SS dau buzna înăuntru.
Împușcă pacientul pe masa de operație, și apoi și pe dna doctor Raszeja...
Și pe toată lumea care mai era de față.
Nu este amuzant?
Pacientul nu a simțit nimic, era anesteziat.
Am spus fără lucruri rele, Henryk.
Ce-ați pățit toți? V-ați pierdut simțul umorului?
Nu este amuzant.
Știi ce este amuzant? Tu ești amuzant...
cu cravata aia ridicolă.
De ce te legi de cravata mea? Ce legătură are cravata mea cu toate astea?
- Am nevoie de cravata asta la slujba mea. - Pentru munca ta?
- Așa e. Eu lucrez. - Da, tu lucrezi.
Cânți la pian pentru "paraziții" din ghetou.
Paraziți?
- Paraziții. - Băieți, băieți...
Nu le pasă de suferințele celorlalți.
- Mă învinovățești pentru apatia lor? - Da, pentru că o văd fiecare zi.
Nici măcar nu observă ce se întâmplă jurul lor.
- Eu dau vina pe americani. - Pentru ce? Pentru cravata mea?
Evreii americani nu au făcut nimic și sunt mulți.
Ce au făcut pentru noi? Oamenii mor, n-au ce mânca. Bancherii evrei de acolo
ar trebui să-i convingă pe americani să declare război Germaniei.
Lumina... Lumina.
În picioare.
Tu, în picioare!
Mama, taci, pentru Dumnezeu, taci.
Dumnezeule...
Fugiți!
Taci!
Chibrituri! Chibrituri!
Mulțumesc! Așteaptă!
- Scuzați-mă. - Da?
- Sunt sora dlui. Szpilman. - Da, intră.
Tu, nu.
- Ce s-a întâmplat? - Este groaznic.
- Ce? Ce? - Vânează oamenii pe străzi.
L-au luat pe Henryk.
Bine. Du-te acasă, da. Du-te, o să am eu grijă de asta.
Vă rog, doar un pic de pâine, mi-e așa de foame, n-am mâncat toată ziua.
Voi copii, nu aveți unde cerși în altă parte!
Nou, nouț, n-a mai fost folosit niciodată.
- Scuzați-mă, mi-ați văzut soțul? - Nu.
- Isaak Szerman? - Nu. Mă tem că nu.
Înalt, frumos, are barba gri. Dacă-l vezi, scrie-mi...
...nu uita. Isaak Szerman.
Mai repede, mișcați-vă! Fugiți!
- Ce s-a întâmplat aici? - Mi-au prins nepotul.
L-au dus înăuntru.
Ce o să le facă? Nu mai cred în Dumnezeu.
Scuzați-mă.
Yitzchak!
Sunt eu, Wladek Szpilman.
Aici!
Henryk este acolo...
Nu l-am văzut.
Crede-mă. L-au ridicat.
Ghinion!
Poți să mă ajuți?
Acum ai nevoie de mine?
Poți să ne ajuți?
O să coste.
- Nu am bani. - Atunci nu am ce să fac.
Ar fi trebuit să ni te alături când ai avut ocazia.
Yitzachak, mi-au spus că ai putere.
- Cine ți-a spus? - Oamenii.
Oameni pe care îi cunosc mi-au spus că ești o persoană importantă.
Yitzchak!
Dle Rubinstein.
Aici!
Tu... bandit. Bum. Bum.
Terminat.
Țigări... mulțumesc.
De ce te-au luat?
Deci te-ai dus la Itzak Heller, te-am rugat eu să vorbești cu el?
- Ai scăpat, nu? - Te-ai milogit?
Te-ai umilit la nemernicul ăla, la viermele ăla?
Nu m-am milogit, l-am rugat să te ajute.
Ce i-ai dat?
Ce puteam să-i dau?
Ce? Toți banii pe care avem îi dăm pe mâncare.
Pot să mă descurc și singur.
- Te-ar fi luat. - Nu are nici o legătură cu tine.
Pe mine mă vor, nu pe tine.
De ce trebuie să te bagi treburile altor oameni?
Ești nebun. Asta e problema ta. Ești nebun.
Si asta e tot treaba mea.
Ce-ai pățit?
Nu te simți bine?
Sunt flămând.
Domnul Szpilman!
Certificat de angajat? Ce înseamnă fără certificat de angajare?
Trebuie să ai un certificat de angajare...
ca să lucrezi pentru una din firmele germane din ghetou, altfel...
- Altfel, ce? - Vei fi deportat.
- Deci zvonurile erau adevărate. - O să ne ia de aici, și or să ne ducă...
în lagăre de concentrare din est...
- Și ne vor închide în ghetoul mic. - Doamne...
Wladek! Wladek!
Credeam că ești în turneu, să cânți la Londra, Paris, New York, Chicago...
- Nu și săptămâna asta. - Arăți groaznic.
- Ai auzit zvonurile? - Zvonurile?
- Or să ne trimită Est. - Le iei prea serios, Wladek.
Asta e problema?
Am încercat să fac rost de un certificat de angajare pentru tatăl meu.
Am reușit să găsesc câte unul pentru mine și restul familiei, dar nu și pentru tata.
- Am căutat peste tot... - De ce nu ai venit la mine?
- Nu știam că te ocupi cu asta. - Eu nu, dar se ocupă Majorek.
- Mă poți ajuta? Nu am bani... - Te rog, nu ne jigni.
- Poți face ceva pentru el? - Să fii la cizmăria lui Schultz mâine la 4.
Vezi cât noroc ai avut astăzi?
Asta este imperativul istoric, în acțiune.
De asta spun eu:
- "Privește jumătatea plină a paharului". - Da, știu.
- Ce-ți mai face spatele? - Mai bine.
Mai bine?
Mai bine nu întreba...
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
Oricum n-o să te ajute.
Mulțumesc, dle Schultz.
15 Martie 1942
Măcar am găsit de lucru în ghetou, nu?
Și suntem încă împreună.
Toată lumea afară, în curte.
Suntem cu toții angajați. Avem certificate.
O, Wladek!
Tu, mai față.
Tu.
Tu!
Restul dintre voi îmbrăcați-vă și întorceți-vă aici.
Aduceți-vă lucrurile, doar 15 kilograme.
Unde ne duceți?
Îmi pare rău, am făcut tot ce am putut.
Am crezut că certificatele ne vor salva.
Încetează, Wladek.
Să sperăm că Henryk și Halina se vor descurca mai bine.
16 August 1942
Mergeți mai departe!
Haide-ți! Haide-ți!
Unde ne duc?
La lucru. O să vă fie mai bine decât în ghetoul ăsta împuțit.
De ce am făcut-o?
De ce?
De ce am făcut-o?
De ce am făcut-o? De ce?
De ce am făcut-o?
De ce...
Aveți puțină apă?
Copilul meu moare. Moare de sete.
Vă implor, vă implor.
Nu aveți puțină apă?
Vă implor!
Nu auzi ce spun?
Îți spun, e o rușine.
- Ba da, te aud. - Îi lăsăm să ne sacrifice, ca pe oi.
- Nu mai vorbi așa de tare. - De ce nu îi atacăm?
Suntem cinci sute de mii aici, putem fugi din ghetou.
Măcar putem muri un mod demn, nu ca niște gunoaie ale istoriei.
- De ce ești așa de sigur că ne vor omorî? - Nu sunt sigur.
Știi de ce nu sunt sigur?
Pentru că nu mi-au spus. Îți spun eu că o să ne extermine.
Si ce ai vrea să fac? Vrei să mă lupt?
Ca să luptăm trebuie să fim organizați, planuri, arme.
Are dreptate. Ce crezi că pot să fac? Să mă lupt cu ei cu vioara mea?
Nemții nu o să elimine atâția oameni...
Ne vor trimite un lagăr, ca să muncim. Este evident.
Sigur... Uită-te la ologul ăla de acolo... Uită-te la bătrâni, la copii...
Or să muncească?
Uită-te la tine. Crezi că poți să cari fier în spate?
Henryk! Halina! Henryk!
Dumnezeule!
Halina! Henryk!
Am auzit că sunteți aici, vroiam să fim cu voi.
Vroiam să fim cu voi.
O prostie.
De ce am făcut-o?
Începe să mă enerveze.
Ce a făcut? Pentru numele lui Dumnezeu...
Și-a sufocat copilul.
Au pregătit o ascunzătoare, și bineînțeles s-au dus acolo.
Dar copilul a început să plângă tocmai când a venit poliția.
A încercat să-l oprească din plâns cu mâinile și l-a sufocat...
iar copilul a murit.
Un polițist a auzit horcăitul morții, și a descoperit unde se ascundeau.
Ce citești?
"Dacă ne rănești, oare nu sângerăm?"
"Dacă ne gâdili, oare nu râdem?"
"Dacă ne otrăvești, oare nu murim?"
"Iar dacă ne faci rău, oare nu ne vom răzbuna?"
- Foarte potrivit. - Da de asta am adus-o.
Idiotul. Ce crede că va face cu banii?
Băiete, vino puțin.
Vino aici!
- Cât costă o caramea? - Douăzeci de zloți.
Pentru o caramea?
- Ce o să faci cu banii? - Douăzeci de zloți.
Avem împreună douăzeci de zloți? Eu am 10 cred...
5, 10, 20.
De ce? De ce am făcut-o?
De ce am făcut-o?
- Halina? - Ce?
Este un moment ciudat să spun asta...
- Ce? - Mi-aș fi dorit să te cunosc mai bine.
Mulțumesc.
Szpilman.
Cară-te! Prostule! Pleacă!
Tată, tată...
Tată!
Tata. Halina.
Mamă.
Ce crezi că faci Szpilman? Tocmai ți-am salvat viața.
Acum pleacă de aici. Pleacă.
Nu fugi!
Mama! Mama!
Mișcă-te!
Uite așa se duc la cazanul de topit.
Ce faci? Este gravidă.
Wladek!
De ce ești aici, Wladek?
Așa a fost să fie. Eu... noi... toți, toți.
Poate că este mai bine așa. Cu cât mai repede cu atât mai bine.
Nu s-a terminat încă. Vom sta aici câteva zile...
până se mai liniștesc lucrurile.
Am mituit un polițist. Va veni când se va termina.
Nu am mai fost afară de... cred că sunt vreo doi ani.
Nu te bucura prea mult.
Este un preț foarte bun.
- Cineva pe care cunoști? - Da.
- O frumusețe? Cine este? - O cântăreață. O cunoșteam bine.
Soțul ei este actor. Sunt oameni buni.
- Aș vrea să-i vorbesc. - Nu uita că spânzură dacă ajută evrei.
Tu, În față.
Tu.
În genunchi.
Mergeți.
- De cât timp ești aici? - De azi-noapte.
Mă bucur să te văd.
Vor să facă mișcarea finală.
Știi ce înseamnă asta.
Am trimis pe cineva afară.
Zygmunt, un om bun.
Misiunea lui e să urmărească trenurile care pleacă din Varșovia.
A ajuns la Sokolov, unde i-a spus un mecanic că liniile se despart...
iar o linie duce spre Treblinka.
Mi-a spus că fiecare zi pleacă câte un tren plin cu oameni din Varșovia...
spre Treblinka. Și se întoarce gol.
Nu sunt transporturi cu alimente în direcția aia.
Civililor le este interzis să se apropie de stația Treblinka.
Ne extermină.
N-o să mai dureze mult.
Am mai rămas șaizeci de mii...
din jumătate de milion.
Majoritatea persoane tinere.
Iar de data asta vom lupta.
Suntem în formă bună...
organizați...
suntem pregătiți.
Dacă ai nevoie de ajutor, eu...
Tu. Vino aici.
La naiba.
Îmi pare rău, nu știu ce a fost capul meu.
Vă rog, nu, Vă rog, nu.
Luați-l de aici.
Sper că te descurci mai bine cu pianul decât la căratul cărămizilor.
Nu va mai rezista mult așa.
O să văd dacă-i pot găsi ceva mai bun.
Probleme.
Aliniați-vă! Doar evreii!
Polonezii la muncă!
Doar evreii!
Am vești bune pentru voi.
Circulă zvonuri conform cărora...
am început să vă strămutăm.
Vă garantez că și acum și pe viitor...
nu este planificat nimic altceva.
Da? Din acest motiv...
am pus afișe informative pe pereți...
pentru a va arata bunăvoința noastră.
Trebuie să alegeți un om care să meargă în oraș zilnic...
și să aducă 3 kilograme de cartofi și o pâine.
Pentru fiecare muncitor.
Atunci de ce am face toate astea...
dacă v-am muta?
Puteți face afaceri bune cu lucrurile pe care nu le mâncați.
Nu este asta o treabă la care vă pricepeți voi evreii?
Să faceți bani? Întoarceți-vă la lucru.
Acesta legat cu sfoară. Celelalte cu sârmă.
Acum!
Majorek.
Vreau să-ți cer un favor. Vreau să ies de-aici.
Este ușor să ieși...
mai greu este să supraviețuiești de partea cealaltă.
Știu, dar...
Vara trecută am lucrat în piață și... am văzut pe cineva cunoscut.
O prietenă veche. O cântăreață. Soțul ei este actor.
Le-am scris numele și adresa. Dacă mai stau acolo...
Janina Gorlewska și Andrzej Bogucki.
Sunt oameni buni.
Ai cum să iei legătura cu ei?
Adică atunci când vei mai merge în oraș... tu mergi în fiecare zi.
Întreabă-i dacă mă vor ajuta să ies de aici.
Ai un plasture?
Da.
Ce faci aici?
Nimic...
Ce sunt astea?
Ne este permis să luăm mâncare în ghetou.
Trei kilograme de cartofi și pâine.
Deschide-l.
Sunt doar cartofi și pâine.
Minți, se simte.
Deschide-l.
Cartofi?
Voi evreii sunteți toți la fel.
Dă-i unui evreu un deget...
Și-ți va lua toată mâna.
Dacă mă mai minți vreodată te voi împușca... Personal.
Am fost să-i caut pe prietenii tăi...
nu mai locuiesc acolo, dar...
Ai luat legătura cu ei?
- Pregătește-te să pleci. - Când?
În curând.
La naiba.
O să vă învăț ce înseamnă disciplină, evrei împuțiți ce sunteți.
- Știi de ce vă batem? - Nu...
Știi de ce vă batem?
- De ce? - Ca să sărbătorim Anul Nou.
Acum plecați. Plecați repede...
Și cântați.
Cântați ceva vesel.
Cântați tare și clar.
Hei, uniți rândurile, urmați Vulturul Alb!
Ridicați-vă la luptă împotriva dușmanului de moarte.
Pușcași, hei! Să le dăm foc și pucioasă
Vom spulbera jugul sclaviei. Vom pedepsi și alunga
răufăcătorii nației noastre vom rupe nodul
Pentru a ne salva onoarea.
Îmi pare rău...
sunt atât de murdar.
Nu avem prea mult timp. Vino.
- Trebuie să te grăbești. - Da!
Ia astea. Vezi dacă ți se potrivesc.
Va trebui să te tot mișcăm.
Nemții vânează pe oricine acum,
evrei, sau nu, pe toată lumea.
Wlady trebuie să te bărbierești. Folosește aparatul meu de pe raft.
Vei fi supravegheat de Marek Gebczynski...
Se află în cealaltă parte a orașului.
Vei rămâne acolo noaptea asta, după care ți vom găsi un alt loc.
Eu o să-ți aduc mâncare.
În regulă. Să mergem.
O să-ți arăt unde o să dormi.
Va trebui să rămâi aici până mâine după-amiază.
Avem un apartament pentru tine.
În apropiere de zidurile ghetoului. Dar este un loc sigur.
Nu o să fie prea comod.
Mă voi descurca.
Mulțumesc!
Îi iau. Dă-mi-i. Du-te cât mai aproape de front posibil, în partea germană.
O să trag perdelele acum.
Dar să le lași deschise timpul zilei...
Să nu uiți.
Cred că te simți mai bine de partea asta a zidului, nu?
Da.
Dar uneori tot nu sunt sigur de care parte a zidului mă aflu.
Pâine, cartofi, ceapă...
O să mai vin. Janina Gorlewska va veni de două ori pe săptămână...
pentru a-ți mai aduce mâncare și ca să vadă cum te descurci.
Mulțumesc.
Asta e foarte important.
În caz de urgență...
Adică, de forță majoră du-te la adresa asta.
- Cățelușule, cum adică ai uitat? - Tu ce crezi, pisicuțo? Că am uitat.
- Știi ce? Te porți cu mine mizerabil! - Asta pentru că așa meriți.
- Porcule! - Vaco!
- Porcule! - Cățea!
- Ești un porc ordinar. - Ba tu ești.
- Porcule! - Scroafo!
Cânți ca un înger, pisicuțo.
Dacă eu cânt ca un înger, tu de ce nu mă asculți?
- Dar te ascultam, pisi. - Mincinosule. Adormisei. Porcule!
19 Aprilie 1943
Foc!
16 Mai 1943
Mulțumesc.
- Am vrut să vin mai devreme... - Nu, nu, e regulă...
Nimeni nu credea că o să reziste atât.
Nu ar fi trebuit să ies afară. Ar fi trebuit să rămân acolo și să lupt cu ei.
Wladek, oprește-te, s-a terminat, nu mai contează asta.
Doamne, ce s-au mai luptat.
Da. Dar și nemții la fel.
Sunt în stare de șoc. Nu se așteptau, nimeni nu se aștepta.
Evreii să riposteze... Cine s-ar fi gândit?
Da, dar la ce bun?
La ce bun? Wladek, mă surprinzi.
Au murit cu demnitate, asta a contat. Și mai știi ceva?
Acum polonezii se vor revolta. Suntem gata. Și noi vom lupta.
O să vezi.
Adună-ți lucrurile. Trebuie să pleci.
Ce? Ce s-a întâmplat?
Sunt pe fugă.
Ce s-a întâmplat?
Cei de la Gestapo ne-au găsit armele. I-au arestat pe Janina și Andrzeja.
Vor afla curând și de locul ăsta.
- Trebuie să pleci imediat. - Unde vrei să mă duc?
Uită-te la mine. Nu plec.
- Nu pot să-mi asum riscul și să rămân aici? - Asta e decizia ta.
Dar dacă vezi că vin aici, aruncă-te pe geam...
Nu-i lăsa să te prindă viață. Eu am otrava la mine.
Nu mă vor prinde în viață.
Deschide ușa.
Deschide ușa imediat sau chemăm Poliția!
Locuiești aici?
- Nu ești înregistrat. - E al unui prieten.
Am venit să-l văd, dar cred că tocmai a plecat...
Ai carte de identitate?
- Arată-mi cartea ta de identitate. - Da, bineînțeles.
- Vreau să-ți văd cartea de identitate. - Ce se întâmplă aici?
E evreu! Un evreu! Opriți evreul!
Nu-l lăsați să scape.
- Da? - DI Gebczynski m-a trimis.
Wladyslaw Szpilman!
Dorota!
Intră.
Îmi pare rău...
Mi s-a dat adresa asta pentru a-l căuta pe domnul Dzikiewicz.
Michael Dzikiewicz. Este soțul meu.
Intră.
Ia loc.
Am nevoie de ajutor...
Se va întoarce în curând.
M-am... m-am ascuns. Trebuie să stau undeva.
Va veni curând.
De cât timp sunteți căsătoriți?
Puțin peste un an.
Ce mai face Jurek?
E mort.
Si când crezi că se va naște copilul?
De Crăciun.
Nu este un moment prea bun pentru a avea copii. Dar când...
El este soțul meu. Wladyslaw Szpilman.
L-a trimis Marek Gebczynski.
Oh, da. Îmi amintesc.
Domnul Gebczynski mi-a spus să vă contactez în caz de urgență.
Nu-ți face griji.
Nu te putem muta în seara asta.
O să dormi pe canapea.
Scuzați-mă...
Îmi puteți da puțină pâine?
Da, bineînțeles. Vom mânca.
Stai jos.
Te rog, stai jos.
Mulțumesc.
Te afli într-o zonă predominant germană.
În spitalul de vis-a-vis sunt răniții aduși de pe frontul rusesc.
Iar lângă este Poliția.
Se spune că acest loc...
e deosebit de sigur. Chiar în gura leului.
O să te încui aici.
Nimeni nu știe că ești aici...
așa că fă tot posibilul să fie cât mai liniște.
Totul este bine?
Mulțumesc.
El este Antek Szalas. El o să aibă grijă de tine.
- Încântat? - La fel.
Mulțumesc!
I-am dat o copie după cheie.
O să-ți aducă mâncare și o să verifice dacă ești bine. El se ocupă de subteran.
Este o persoană de treabă.
Nu îți aduci aminte de mine domnule Szpilman?
- Nu, nu cred. - Radio Varșovia.
Eram tehnician. Vă vedeam aproape în fiecare zi.
Îmi pare rău că nu îmi amintesc.
Nu contează. Nu aveți de ce să vă faceți griji. O să vă vizitez des.
Și te vei bucura să auzi că Aliații bombardează Germania...
noapte de noapte...
Koln, Hamburg, Berlin.
Iar rușii chiar le fac viața un iad. Este începutul sfârșitului.
Să sperăm.
Văd că ești încă în viață.
Uite, cârnați, pâine... și puțină vodcă.
- Cât timp o să mai dureze? - Nu prea mult.
Cred că am făcut hepatita.
Nu îți face griji. Te va face să arăți mai nostim.
Și bunicul meu a avut hepatită. Să bem.
De ce nu ai venit mai repede? Au trecut aproape 2 săptămâni...
Probleme. Banii.
A trebuit să adun bani ca să cumpăr mâncare.
Am nevoie de lucruri să le vând. Nu este ușor.
Da, vinde asta.
Mâncarea e mai importantă decât timpul.
Vroiam să-ți spun că Aliații au ajuns Franța.
Rușii o să sosească aici în curând. O să-i distrugă pe nemți.
În orice moment de acum înainte.
Wladek?
Știam eu.
Știam eu că se va întâmpla așa.
- Mă duc să chem un doctor. - Nu poți, e prea periculos.
L-am putea chema pe Dr. Luczak, putem avea încredere în el.
Nu fi ridicolă, e pediatru.
- Tot doctor este. - Nu... rămâi tu aici.
Mă duc eu.
Am venit să-mi iau la revedere. Plecăm să stăm la mama mea la Otwocka.
Copilul este deja acolo. Este mai sigur.
Revolta va începe în curând. Omul ăla, Szalas, ar trebui împușcat.
A adunat bani în numele tău prin toată Varșovia.
Se pare că mulți oameni au donat bani. Așa a adunat o sumă frumușică.
Dumnezeule.
Ficatul este de mărimea unei mingi de fotbal, vezica este acut inflamată,
dar va trăi.
O să să-i fac rost de niște Levilos, dar nu este prea ușor.
Puteți să veniți să-l mai vizitați?
- Cine știe? - Doctore?
- Mulțumesc. - Nu vorbi, odihnește-te.
Mulțumesc mult pentru că ați venit.
Ți-am adus niște mâncare. O să-ți pregătesc ceva acum...
după care trebuie să plecăm.
1 August 1944
Afară.
Ieșiți afară. Germanii înconjoară clădirea.
Cineva să mă ajute!
Ce faci aici?
Cine ești?
Înțelegi ce spun?
Da.
Ce faci?
Eu...
Încerc să deschid conserva asta.
Locuiești aici?
Lucrezi aici?
Nu.
Dar ce faci?
Eu sunt...
Eu eram un pianist.
Un pianist?
Vino.
Cântă ceva.
Te ascunzi aici?
Ești evreu?
Unde te ascunzi?
În pod.
Arată-mi.
Ai mâncare?
Atenție!
- Bună dimineața. - Bună dimineața, domnule căpitan.
Evreule?
Scuzați-mă...
Ce e cu focurile alea?
Rușii... sunt de partea cealaltă a râului.
Tot ce trebuie să faci e să reziști încă câteva săptămâni.
Ce se întâmplă?
Ne retragem.
Au venit rușii?
Încă nu.
Nu știu cum să vă mulțumesc.
Mulțumește-i lui Dumnezeu, nu mie. Vrerea Lui trebuie s-o învățăm.
Bine, asta trebuie să credem cu toții.
Ia asta. Ia-o.
- Și dumneavoastră? - Eu am alta...
Una mai călduroasă.
Ce o să faci când se va termina totul?
O să cânt la pian din nou...
la radioul polonez.
Spune-mi cum te cheamă. O să te ascult.
Szpilman.
Un nume potrivit pentru un pianist.
German. German.
Nu trageți. Sunt polonez.
Vă rog. Sunt polonez.
- Ieși afară cu mâinile ridicate. - Vă implor...
Sunt polonez.
Vă rog... Sunt polonez.
Da, e polonez.
De ce ești îmbrăcat cu haina aia?
Îmi era frig.
Germani nenorociți.
Criminalilor.
Animale nenorocite.
Asasinilor. Javrelor.
Uitați-vă la voi acum.
Mi-ați luat tot ce am avut.
Eu, un muzician.
Mi-ați luat vioara.
Mi-ați luat sufletul.
Ești muzician?
- Da. - Cunoști...
un pianist pe nume Szpilman...
- De la radioul polonez - Bineînțeles că-l știu.
L-am ajutat cât timp s-a ascuns...
Spune-i că sunt aici.
Roagă-l să mă ajute.
- Cum te cheamă? - Hosenfeld.
Cum?
Era aici, sunt sigur de asta.
Acum nu mai este aici.
Am zbierat la ei, i-am lovit, nu sunt mândru, dar asta am făcut.
Și mă aflam exact unde ești tu acum.
Era sârma ghimpată...
iar neamțul ăsta a venit la mine...
Nu i-ai reținut numele?
Nu.
O să-i întreb pe cei de la fabrică, s-ar putea să știe ceva.
Wladyslaw Szpilman a continuat să trăiască în Varșovia până la moartea sa...
pe 6 Iulie 2000. Avea 88 de ani.
Numele ofițerului german era Căpitan Wilm Hosenfeld.
Tot ce se știe, e că a murit ca prizonier de război...
într-un lagăr rusesc în 1952.
Pianistul.